Paiz, 2024.
Bilo je hladno i kišno. Djeca su žurno ulazila u školu. Zvonilo je. Nastava je počela. Jedan dječak trči. To je Dragutin, šestaš koji uvijek kasni. Na ulazu u školsku zgradu ugledao je žutog mačka koji se mokar sklonio od kiše na školskom pragu.
Mačak se uplašio da će ga dječak potjerati i taman kada je htio pobjeći, dječak ga je pogledao u oči i ljubazno šapnuo:”Nemoj nikud ići. Ostani tu dok ne prestane kiša.”
Mačak mu je trepnuo u znak povjerenja, a dječak se sav ozario od dragosti, „odtrepnuo” mu je nazad i otišao u razred. Tog dana dječak nije ni na što drugo mislio osim na žutog mačka i kako mu pomoći. „Sigurno je gladan, i hladno mu je, a pitom je skroz i sigurno mu nedostaje malo ljubavi i pažnje i da ga netko pomazi....
Cijelu noć dječak nije mogao zaspati i jedva je dočekao jutro da svane. Došao je ispred škole prije svih u nadi da će naći mačka, ali nije ga bilo. Otišao je iza škole i ugledao ga. Radost mu je ispunila srce, a osmijeh lice. Dragutin je tog dana sa prijateljima razradio plan da zajedno naprave kućicu za mačka i kasicu prasicu za skupljanje novca za hranu. Mačku su nadjenuli ime Azriel.
Za pomoć u realizaciji tog plana velikodušno su se priključili školski domar Ivan Vranjican, podvornice Lidija Aleši, Marika Matešić i Meri Pavičić, ravnateljica Linda Kuničić i mnogi drugi učitelji i učiteljice, sve redom veliki ljubitelji životinja, a posebno mačaka.
Kućica je napravljena dok si rekao keks, u kasici se skupilo dovoljno za hranu i veterinarski pregled,
Azriel se posve udomaćio i postao pravi školski mačak koji svaki dan jedva čeka da zazvoni veliki odmor...., a Dragutin, on više uopće ne kasni.
Hvala svima koji pomažu svakom biću kojem pomoć treba.
Pozdravlja vas svih i zahvaljuje mačak Azriel, čuvar OŠ Petra Hektorovića Stari Grad!
© Vinka Šurlin 2024.
Eco Hvar zahvaljuje Vinki Šurlin, voditeljici zbora Stella Maris i profesorici u školi što je s nama podijelila ovu dirljivu priču.